ОДЕСЬКА ДЕРЖАВНА МУЗИЧНА АКАДЕМІЯ 
імені А.В.Нежданової

ЖУКОВА Олена Августівна

УДК 78.071.1 (546.37) : 786.2

ФОРТЕПІАННА ТВОРЧІСТЬ ФРАНСІСА ПУЛЕНКА 
В КОНТЕКСТІ ФРАНЦУЗЬКИХ КЛАВІРНИХ ТРАДИЦІЙ

Спеціальність 17.00.03 – Музичне мистецтво

АВТОРЕФЕРАТ 
дисертації на здобуття наукового ступеня
 кандидата мистецтвознавства

Одеса – 2009
Дисертацією є рукопис
Робота виконана на кафедрі історії зарубіжної музики Національної музичної академії України імені П. І. Чайковського Міністерства культури і туризму України

Науковий керівник: кандидат мистецтвознавства, доцент
                                      КОРЧОВА Олена Олександрівна,
                                      Національна музична академія 
                                      імені П. І. Чайковського, 
                                      кафедра історії зарубіжної музики 

Офіційні опоненти: доктор мистецтвознавства, доцент
ДРАЧ Ірина Степанівна,
Харківський державний університет мистецтв ім. І. П. Котляревського, професор кафедри історії музики, проректор з наукової роботи 

кандидат мистецтвознавства, доцент
Рощина Тетяна Олександрівна, 
Національна музична академія імені П. І. Чайковського, 
кафедра спеціального фортепіано № 2 
 
Захист відбудеться «16» червня 2009 року о 12.00 годині на засіданні спеціалізованої вченої ради К 41.857.01 по захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня кандидата наук в Одеській державній музичній академії імені А.В. Нежданової за адресою: 65023, м. Одеса, вул. Новосельського, 63.

З дисертацією можна ознайомитись у бібліотеці Одеської державної музичної академії ім. А.В. Нежданової за адресою: 65023, м. Одеса, вул. Новосельського, 63.

Автореферат розісланий «14» травня 2009 р.

Вчений секретар
спеціалізованої вченої ради
кандидат мистецтвознавства, доцент	 		А. Д. Черноіваненко
ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА РОБОТИ
Франсіс Жан Марсель Пуленк (1899-1963) – майже одноліток ХХ століття, у творчості якого відбилися численні художні тенденції вкрай різнобарвної, суперечливої і водночас плідної епохи. Ф. Пуленк увійшов в історію французької музики як видатний композитор, в першу чергу – як автор неперевершених вокальних творів. Пуленк – натхненний та неповторний мелодист; один з небагатьох, хто зберіг класичне чуття мелодизму у ХХ ст. і при цьому тонко відчував самобутнє французьке поетичне слово. Він створив близько ста п’ятдесяти пісень та романсів на старовинні народні тексти, вірші анонімних літераторів XVII ст., а також поетів різних епох.
 Творча палітра Ф. Пуленка, окрім винятково значущого камерно-вокального доробку, охоплює майже усі музичні жанри. Він – автор трьох різних за жанровою природою опер: фарсу «Груди Тирезія» (1944), історично-психологічної драми «Діалоги кармеліток» (1953-1956) та ліричної моноопери «Голос людський» (1958) і монологу для сопрано з оркестром «Дама з Монте-Карло» (1961), а також балетів «Лані» (1923), «Ранкова серенада» (1929), «Зразкові тварини» (1941); ряду кантат, творів для хору a cappella, мотетів, композицій для голосу з оркестром або інструментальним ансамблем, оркестрових творів, концертів для клавесину, органу, одного та двох фортепіано з оркестром, камерно-інструментальних творів для різноманітних інструментальних складів; музики до сценічних творів та кінофільмів.
Актуальність теми даного дисертаційного дослідження обумовлена недостатньою кількістю наукових робіт, які були б присвячені вивченню фортепіанної творчості Ф. Пуленка, а також необхідністю виявлення культурної спадковості та органічних зв’язків між французькою клавесинною музикою докласичної й класичної доби (XVI–XVIII ст.) та сучасною композитору французькою фортепіанною музикою, що дає можливість по-новому осмислити зміст, логіку та конкретну дію національних мистецьких традицій. Нинішній інтерес до творчості композитора підсилює той факт, що в 2008 р. минуло сорок п’ять років від дня смерті композитора, а на поточний 2009 р. припадає 110-річний ювілей від його дня народження.
Творчість Ф. Пуленка на сьогодні досліджена нерівномірно. У той самий час, коли його музика продовжує надихати музикантів-виконавців та музикознавців, коли регулярно з’являються нові версії його музично-сценічних творів та присвячені творчості митця наукові роботи різного обсягу і спрямування,  все ще можна спостерігати, що поза увагою науковців, передусім – вітчизняних, залишається значна частина доробку Ф. Пуленка. Йдеться про його фортепіанну музику, яку доволі довго традиційно вважали другорядною, оскільки вона перебуває нібито у «затінку» провідних жанрів творчості митця. Фортепіанні, навіть камерно-інструментальні твори композитора в цілому, розглядаються не як продовження основних творчих ідей, а лише як доповнення, другорядне відхилення від провідної художньої лінії. 
Головна мета роботи - загальний огляд та цілеспрямований аналіз фортепіанних творів Ф. Пуленка з позиції поєднання в них визначальних рис французьких клавірних традицій та мистецької своєрідності композитора, встановлення на основі аналізу творів різної жанрової конфігурації індивідуальних стилістичних особливостей його фортепіанної музики.
Основні завдання дослідження: 
– окреслити в загальних рисах поняття традиції та її національну специфіку по відношенню до французької культури;
– простежити історичні етапи формування французьких клавірних традицій; 
– виявити зв’язки між фортепіанною творчістю Ф. Пуленка та творчістю його попередників – представників французької клавірно-фортепіанної музики;
– здійснити цілеспрямований аналіз основних фортепіанних творів Ф. Пуленка та розробити відповідні принципи періодизації на основі певних стильових відмінностей;
– узагальнити комплекс прийомів композитора в роботі з різноманітними жанрами фортепіанної музики;
– виокремити риси неоренесансної стилістики у фортепіанній творчості композитора;
 – розробити практичні рекомендації щодо виконання фортепіанних творів композитора.

Об’єктом дослідження у роботі є французька фортепіанна (клавірна) культура першої половини ХХ ст. в аспекті національної і персональної проблематики, предметом виступає фортепіанна творчість Ф. Пуленка як одного з провідних композиторів першої половини ХХ ст. та послідовника потужних національно-музичних традицій. Їх художнє наповнення, образне, жанрове, стильове розмаїття дозволяють проводити численні культурологічні паралелі, породжують оригінальні асоціації, спонукають долучити до широкого музикознавчого обігу нові проблемні зони.
Під час роботи використано матеріали, які раніше не були залучені вітчизняними дослідниками: нотні тексти та аудіо-записи фортепіанних творів Пуленка у повному обсязі, в тому числі – і в авторському виконанні. Це повне зібрання фортепіанних творів композитора у виконанні Габріеля Таккіно, запис Подвійного фортепіанного концерту за участі самого автора та Жака Февріє, Органного концерту у виконанні Моріса Дюрюфлє, Сільського концерту для клавесину з оркестром у виконанні Еме ван де Віль та ін.
Наукові положення дисертації аргументовані на рівні методології сучасного історичного та теоретичного музикознавства. Методологічна база, на яку спирається дана робота, поділяється на декілька галузей, оскільки саме дослідження «розшаровується» на різні площини огляду та аналізу. Це вітчизняна, російська (передусім – радянських часів) та зарубіжна музикознавча література, присвячена як загально-естетичним питанням, теоретичним поняттям стилю та жанру, так і французькому мистецтву, творчості французьких композиторів та безпосередньо музиці Франсіса Пуленка (монографії І. Медведєвої та А. Еля; книги А. Алексєєва, Г. Шнеєрсона, Н. Харнонкурта, роботи Б. Асафьєва, М. Друскіна, Л. Ентеліса, Т. Гнатів, Л. Кириліної, Е. Коваленко, Б. Шеффера, Д. Бержа; перекладені з французької книги Р. Дюменіля, А. Корто та Е. Журдан-Моранж; статті Є. Богданової, В. Жаркової, В. Москаленка, С. Шабалтіної ). Також це література з питань історії, філософії, культурології, присвячена феномену традиції (в тому числі дослідження А. Соломеїна).
Наукова новизна роботи полягає передусім у тому, що вона є першим серед україномовних, а також і попередніх радянських наукових монографічних робіт дослідженням фортепіанної творчості Ф. Пуленка як окремого, чітко визначеного об’єкту. Вперше в дослідженні розглядаються питання періодизації, тематичного, стильового та жанрового спрямування фортепіанного доробку композитора. Також простежується плідний зв’язок фортепіанної творчості композитора з визначальними принципами школи французьких клавесиністів; детально розглядаються точки перетину та впливу цієї останньої на фортепіанне письмо Ф. Пуленка. Значну увагу в дослідженні приділено проблемам виконавської інтерпретації фортепіанної творчості композитора та його власній виконавській діяльності. В роботі використано значну кількість матеріалів, які не були доступні раніше: це зібрання аудіо-дисків, що містить записи фортепіанних творів Пуленка, та концертів для фортепіано, органу і клавесину; нотні тексти фортепіанних творів композитора, що були надіслані з Франції за відсутністю у вітчизняних нотних бібліотеках; усні матеріали численних майстер-класів, присвячених старовинній та сучасній французькій музиці, як-от: клавесиністів Жака Ога (Голландія), Кетіла Хаугзанда (Норвегія), Марека Топоровскі та Владислава Клосевича (Польща), Алін Зільберайх (Франція), Мішеля Ульмана та Бернгарда Біллетера (Швейцарія), піаністки Терез Дюссо, танцівниць Мері Колінз та Романи Ангел, та ін. В роботі також застосовуються сучасні інформаційні дані, віднайдені у французьких, англійських, американських та польських наукових джерелах. 
Практичне значення роботи полягає у сприянні збагаченню фортепіанного репертуару вітчизняних виконавців творами Ф. Пуленка. Можливе використання окремих положень роботи у вузівських курсах історії зарубіжної музики, аналізу музичних творів та історії фортепіанного мистецтва.
Зв'язок роботи з програмами, планами, темами. Дисертацію написано у відповідності з планами науково-дослідної роботи кафедри історії зарубіжної музики Національної музичної академії імені П. І. Чайковського. Воно відповідає темі № 8 «Історія зарубіжної музики» тематичного плану науково-дослідної діяльності Національної музичної академії імені П. І. Чайковського.
Апробація результатів дослідження. Апробація результатів дисертації відбувалась в доповідях на наукових конференціях: ІІІ – й Всеукраїнській молодіжній науково-практичній конференції 4-7 грудня 2006 р. з доповіддю «Французька фортепіанна виконавська традиція і Франсіс Пуленк»; ІV – й Всеукраїнській молодіжній науково-практичній конференції 27-29 лютого 2008 р. з доповіддю «Танцювальність у фортепіанній музиці Франсіса Пуленка з точки зору французької національної традиції»; на конференції кафедри старовинної музики НМАУ «ЗВУК І ЗНАК: середньовіччя, бароко, сучасність» 22–23 квітня 2008 р. з доповіддю «Французька сюїта за Клодом Жервезом» Франсіса Пуленка як вияв неоренесансної тенденції»; у статтях «Про доцільність гри на клавесині як одного з засобів виховання стильового смаку і контрольованого та свідомого піанізму (досвід занять у клавесинному класі)» та «Фортепіанна творчість французької «Шістки»; її місце у культурному середовищі ХХ ст. та сьогодення. Проблеми дослідження; історико-музикознавчий огляд та виконавський аспект», надрукованих у збірнику наукових та науково-методичних праць професорсько-викладацького колективу КССМШ ім. М.В.Лисенка (“Дослідження. Досвід. Спогади.” Вип. 4. Київ, 2003. – С. 191 – 195); «Огляд фортепіанної творчості Франсіса Пуленка. «Французька сюїта» як приклад спадкоємного зв’язку фортепіанної творчості композитора з французькою національною традицією» (“Дослідження. Досвід. Спогади.” Київ, 2004. Вип. 5. – С. 239 – 254).
Структура дисертації обумовлена логікою розкриття теми. Робота складається зі вступу, трьох розділів (п’ятнадцяти підрозділів), висновків, списку використаних джерел та додатків. Список використаної літератури складається з 274 найменувань. Повний обсяг дисертації становить 218 сторінок (196 сторінок – основна частина).

ОСНОВНИЙ ЗМІСТ ДОСЛІДЖЕННЯ

У Вступі обґрунтовується вибір та актуальність теми дослідження, окреслюється рівень її наукової розробленості, визначається головна мета і конкретні завдання, поставлені в дисертації, її методологічна основа, зумовлюється практичне значення роботи. 
Розділ 1 – «Французькі клавірні традиції та їх вияв у фортепіанній творчості Ф. Пуленка» складається з чотирьох підрозділів. У ньому здійснюється огляд історичних передумов формування мистецької індивідуальності Франсіса Пуленка та особливостей фортепіанного доробку композитора. Розглянуто поняття традиції у його загальнокультурному розумінні та прояви цього явища на рівні національної специфіки, а також формування французьких національних інтелектуально-мистецьких, спільно-музичних та виконавсько-композиторських традицій та їх літературну складову. Таким чином, у даному розділі дослідження рухається від загального до локального аспектів. 
Чимало уваги приділено зв’язку музичної спадщини композитора з національними традиціями на різних рівнях. Це рівень передусім духовний (ментальний), де Пуленк постає як носій суто французького духу (un esprit francais), характеру, психології. З цього ж боку Пуленка репрезентує тяжіння до «есеїстичного» типу мислення, есе як форми висловлювання. Звертається увага і на його активне світсько-«салонне» життя, яке мало суттєве значення для композитора, особливо у молоді роки: адже саме там він отримував замовлення від меценатів, спілкувався з видатними колегами, налагоджував творчі взаємини. Саме салон ще з XVІI ст. є типовим мистецьким середовищем і визначено французьким, зокрема – паризьким культурним осередком. Ці факти так само вказують на міцний зв'язок з культурною традицією, на «традиціоналізм» у одному з його значень. Отже, з цього випливає, що Пуленк – традиціоналіст, але не тому, що він залишається на позиціях традиційної класичної музичної мови, а тому, що нерозривно пов'язаний з національними традиціями у всьому їх різнобарв’ї.
У підрозділі 1. 1. «Творчість Ф. Пуленка у вітчизняній і зарубіжній музикознавчій літературі» здійснено огляд існуючої літератури, присвяченої даному питанню чи такої, що допомагає його вивченню. Багатовекторність дослідження та наявність декількох точок зору на об’єкт нашої уваги суттєво розширює коло використаних джерел. Здійснюючи огляд доступного наукового матеріалу - передусім, російськомовного, - слід зауважити, що до «вітчизняної» музикознавчої традиції віднесено також літературу радянського періоду, оскільки українська музикознавча традиція як така є ще відносно молодою.
Взагалі традиція світового та вітчизняного «пуленкознавства» має давнє і глибоке коріння, адже творчість Пуленка привертала увагу дослідників ще на початку його композиторського шляху (це підтверджує датована 1926 роком стаття Бориса Асаф’єва «Французская музыка и её современные представители»). Серед робіт радянських музикознавців слід відзначити монографію І. Медведєвої «Франсіс Пуленк», статті О. Виноградової та І. Мартинова, роботи М. Друскіна, Г. Шнеєрсона, Л. Ентеліса, Г. Філенко, а також ряд інших, пізніше написаних робіт. На жаль, дослідники, які розглядають французьку фортепіанну музику ХХ  ст. і відтворюють загальну мистецьку атмосферу того часу – наприклад, О. Алєксєєв та Л. Гаккель – не приділяють жодної уваги фортепіанній музиці Ф.Пуленка або згадують її лише мимохіть. 
Безумовно авторитетними є перекладені російською мовою книги і статті сучасників і колег по «Шістці», які підтримують таку типову для французької культури тенденцію літературної «маніфестації» власних художніх засад. Частково вони створені у специфічному жанрі, так би мовити, «групової монографії», у якій серед членів «Шістки» та їхніх найближчих колег присутній і сам Пуленк. Цей жанр не претендує на універсальність, але загальні відомості та цікаві спостереження містять такі роботи, як «Современные французские композиторы группы «Шести» Р. Дюменіля або написана жвавою і дотепною мовою книга Е. Журдан-Моранж «Мои друзья-музыканты», а також інші роботи співвітчизників-сучасників, друзів, колег-музикантів, які відображають культурне життя та мистецькі тенденції, що панували у середовищі, де обертався Пуленк, та містять красномовні висловлювання про Пуленка - людину та митця. Це книги А. Онеггера, статті Л. Дюрея, Д. Мійо «Нотатки без музики». 
Найціннішими є літературні джерела, які залишив сам митець: його «Листи», книга «Я і мої друзі», а також «Щоденник моїх пісень» та музикознавчі статті, присвячені творчості С. Прокоф’єва, Е. Саті, М. Равеля, Е. Шабріє, Б. Бартока. 
Сучасна франкомовна література, безумовно, приділяє велику увагу постаті Пуленка, але переважно також у зв’язку з існуванням «Шістки». Розгляду творчості Пуленка крізь загальнокультурну «призму», зокрема історію «Шістки» як типового явища паризької культури початку століття, дотримуються і упорядники енциклопедичних статей та розділів підручників, наприклад, Ж. Руа та Ж.-Н. Вейд. У масштабній роботі останнього щодо Пуленка зустрічається лише побіжна згадка. 
Втім, не слід забувати, що доробок як Пуленка, так і його найталановитіших колег значно виступає за хронологічні і стильові межі «Шістки», а отже, ці роботи не можуть повністю задовольнити нашої цікавості по відношенню до кожної з цих постатей. Більш серйозно творчість Пуленка висвітлює масштабна монографія А. Еля «Франсіс Пуленк», створена незабаром після смерті композитора, та, на жаль, не перекладена ані російською, ані українською мовами. 
Окрім суто монографічної літератури, важливими документами епохи є маніфест Ж. Кокто «Le Coq et l’arlequin» («Півень та Арлекін», 1918), збірка «Статьи и рецензии композиторов Франции кон. ХІХ – нач. ХХ века», упорядкована А. Бушен, книга В. Ландовської «Старовинна музика» (французькою мовою), присвячена відродженню старовинної музики на рубежу століть, та інші. 
Безсумнівно, неможливо оминути такий «свіжий» матеріал по даній темі, як статті Є. Богданової, Г. Філенко та Є. Левської, а також роботи молодих українських музикознавців А. Різаєвої, Т. Васіної та О. Михайлової, які ґрунтовно вивчають оперну, духовну хорову та камерно-вокальну творчість Пуленка, хоч і не зупиняються на його фортепіанній музиці – це, безумовно, є свідоцтвом зростаючого інтересу до постаті французького композитора. 
Отже, при всьому розмаїтті оцінок та великій кількості робіт в цілому фортепіанна творчість Ф. Пуленка досліджена поверхнево, при цьому відсутні яскраві проблемні ракурси; це робить особливо актуальною тему даного дослідження. 
У підрозділі 1. 2. «Наукові інтерпретації поняття традиції» наводиться ряд визначень поняття традиції та розглядається література, присвячена цьому питанню, в усьому розмаїтті тлумачень цього слова та наукових позицій; розглядаються положення про походження національної специфіки та національно-ідентифікованих рис традиції. Зокрема, наводяться різноманітні визначення та тлумачення терміну, які базуються на відомостях з культурологічних словників і філософських джерел. Стверджується така важлива ознака національної традиції, як наявність спадкоємності (навіть несвідомої) у межах національної культурної історії: на рівні кола образів, вибору жанрів, музичної мови, композиторської манери, виражальних засобів, навіть у поняттях та категоріях музичної критики, яка коментує суто музичні явища, тощо.
У підрозділі 1. 3. «Національна специфіка французьких культурних традицій» міститься огляд особливостей французької культури, притаманних їй протягом багатьох історичних етапів. У ньому враховано такі типові для французької культурної традиції ознаки, як раціоналізм, прагнення композиційної довершеності, тяжіння до літературного втілення мистецьких ідей та схильність до театральності та до зорової, видовищної складової, здатність до асиміляції та переосмислення на національному ґрунті іноземних, зокрема екзотичних культур.
Більш детальному розкриттю даного питання також присвячений пункт 1. 3. 1. «Літературні традиції у французькій музичній культурі та їх вплив на мистецьку індивідуальність Ф. Пуленка». Суттєву роль у розкритті особливостей французького інтелектуального дискурсу грають ідеї, викладені у дослідженнях А. Ю. Соломеїна, автора статей, присвячених питанням французьких інтелектуальних та мистецьких традицій; зауважується на літературні спроби французьких музикантів – композиторів та виконавців - на рівні програм до музичних творів, музично-критичної діяльності тощо.
Підрозділ 1. 4. «Основні етапи історії французького клавірного мистецтва» є одним з основних та найбільш розгорнутих. Він висвітлює показовий феномен універсальності, багатомірності мистецького обдарування та множинності професійних інтересів більшості представників французької музичної традиції. Тут можна вважати доцільною навіть заміну характеристики «музична» на слово «мистецька»: адже зацікавленість різними «іпостасями» музичної діяльності інколи розповсюджувалася за межі суто музичної сфери.
Більшість представників музичної культури у Франції поєднували у одній особі професії музиканта-виконавця і композитора. Звичайно, це є характерним не лише для французької музичної традиції, але саме тут сфера виконавських інтересів концентрувалася передусім у галузі клавірного мистецтва. Про це свідчить, зокрема, Н. Харнонкурт, який у своїй книзі «Музика як мова звуків» наголошує на відмінності між двома національними музичними стилями – італійським та французьким. На думку цього авторитетного музиканта і дослідника, якщо до екстравертної та безпосередньої натури італійців з їх тяжінням до співучості більше пасувала скрипка з її виражальними можливостями, то для французів з їхньою любов’ю до бездоганної форми та вишуканого смаку таким інструментом для втілення усіх основних мистецьких засад ще у XVII ст. став клавесин.
Гнучкість рольової межі між виконавцем і автором, а також концентрація саме на клавірному виконавстві є дуже типовою для французької музичної культури. Отже, треба зазначити, що нерозривна єдність, яка існує між композитором і виконавцем та тісний взаємовплив композиторської та виконавської естетики та техніки, є рисою, вельми типовою і навіть специфічною для французької музичної культури. Таке явище, як «універсальний музикант», тобто митець, у творчій діяльності якого тісно взаємодіють виконавська та композиторська, а часто і публіцистична, літературна, теоретична її складові, є дуже типовим для французької музичної культури. 
У даному підрозділі також зроблено спробу виявити художню своєрідність фортепіанної музики Франсіса Пуленка з її виразною схильністю до типових рис національної клавірно-фортепіанної традиції, зокрема, близькістю до творчості французьких клавесиністів; охарактеризувати специфіку такого персонального явища французької музичної культури, як виконавець-композитор, довести відмінність різних етапів його формування та показати творчий взаємозв’язок представників різних історичних періодів даної музичної традиції. З цією метою у даному розділі ми зупиняємося на добі Ренесансу; своєрідному та багатоскладовому за стильовим визначенням періоді XVII – XVIII ст., у який в межах французької музичної культури поєдналися барокові, класицистичні та рокайльні ознаки; творчості композиторів-романтиків, які творили для фортепіано, та, врешті-решт, митців рубежу ХІХ-ХХ ст. При цьому наголошується передусім на фортепіанній творчості та різних відгалуженнях мистецької діяльності музикантів.
У висновках до Розділу 1 наголошується, що поняття «традиції» є багатошаровим та багатоскладовим, що ускладнює його уніфіковане визначення. Втім, цей термін існує «в ореолі» певних асоціацій, які і формують поняття традиції і дозволяють виокремлювати певні її різновиди. Зокрема, існує можливість розглядати традиції у регіональному, географічно-ментальному зрізі. Такий погляд тим більш доречний, що французькі культурні традиції взагалі і музичні зокрема, які мають суттєве значення для розуміння фортепіанного доробку Пуленка, завжди відзначалися більш-менш чітко окресленими національно-своєрідними рисами, а отже дають можливість простежити їх у динаміці історичного розвитку.
Серед таких рис національної музичної традиції дослідники виокремлюють:
– есеїстичний тип мислення;
– тяжіння до театральності та видовищності навіть на рівні суто інструментальної музики; програмність та танцювальність як прояв цієї зорової складової;
– прагнення композиційної стрункості, 
– важливу роль літературного начала у його взаємодії з музичною мовою; публіцистичні та літературні форми висловлювання композиторів.
Ці риси тим чи іншим чином проявилися у творчості композиторів Франції на всіх етапах існування національних музичних традицій, розпочинаючи з часів «ранніх» французьких клавесиністів. Фортепіанна творчість Франсіса Пуленка стала гідною ланкою цієї неповторної історії.
Розділ 2 «Французька фортепіанна культура кінця ХІХ–першої третини ХХ ст. і Ф. Пуленк» присвячено мистецькому оточенню композитора, його найближчим попередникам і сучасникам, а також найбільш значущим постатям у французькому мистецтві початку ХХ ст. – як композиторам, так і виконавцям. Також приділено увагу тенденціям виконавського фортепіанного мистецтва того часу. В розмаїтті творчості французьких митців першої половини ХХ ст. доробок Ф. Пуленка є одним з найбільш художньо цінних, багатошарових, стилістично та жанрово різноманітних. Намагаючись надати його творчості певне стильове визначення, дослідники оперують багатьма термінами – відзначаючи постромантичні впливи, риси неокласицизму тощо. Пуленк не був би Пуленком - володарем сонячного, барвистого, життєлюбного, розмаїтого таланту, щедрим мелодистом, невтомним концертантом, якби не його особистісна чарівність, енергійний і оптимістичний характер, який зберігав свою життєдайну силу навіть у роки руйнівних катаклізмів ХХ ст. Уявлення про його світобачення і світосприйняття дають висловлювання, зафіксовані у численних згадках друзів. Саме тому одним із ракурсів дослідження є «ренесансне» світобачення Пуленка та неоренесансні тенденції його творчості.
У підрозділі 2. 1. «Мистецьке життя Парижу початку ХХ ст.» охарактеризовано атмосферу сучасного Франсісу Пуленку мистецького середовища столиці Франції, яка на той час вже протягом кількох століть була справжнім культурним центром Європи. Саме у Парижі сягнула найвищої точки розвитку історія французького клавесинізму у XVIII ст., набуло розмаху мистецтво піаністів-віртуозів – у ХІХ, відбувся розквіт концертного життя у кінці ХІХ - поч. ХХ ст.; саме у Парижі найяскравіше професійно самореалізувалися найпотужніші митці різних країн: Ф. Шопен та Ф. Ліст, іспанські композитори, антреприза С. Дягілєва тощо. Ці обставини призвели до виникнення мистецької атмосфери, багатющої на строкаті стильові впливи, розмаїті екзотичні враження, суміш різних національних традицій, а отже, створили сприятливі умови для розкриття композиторського таланту Ф. Пуленка та його виконавського потенціалу. 
Огляду національних виконавських тенденцій часу присвячено підрозділ 2. 2. «Провідні тенденції французького фортепіанного виконавства початку ХХ ст.». Тут більш детально репрезентуються різні напрямки тлумачення виражальних можливостей фортепіано, які підсумували творчу діяльність багатьох композиторів, що писали для цього інструменту. Уславлена паризька школа викладання гри на фортепіано у даний період сягнула найвищого розквіту під орудою найвизначніших музикантів свого часу. У Паризькій консерваторії, очолюваній Г. Форе, було підтримано найпрогресивніші здобутки мистецтва гри на фортепіано. Також висвітлено основні творчі засади двох видатних виконавців та педагогів М. Лонг та А. Корто, кожен з яких був неповторним музикантом і у той самий час яскравим представником національної школи, що втілив найхарактерніші її риси. Без цих двох постатей важко уявити фортепіанне виконавство ХХ ст.
У підрозділі 2. 3 «Екзотизм як складова французьких клавірних традицій. Каталонський піаніст Р. Віньєс у його зв’язках із французькою музичною культурою початку ХХ ст.» встановлюється значення іноземних культурних впливів на французьку музику та особливості її перетворення на національному ґрунті; висловлюється ідея щодо суто французької здатності засвоювати елементи іноземного походження та створювати на їх основі оригінальний і національно-ідентифікований мистецький продукт. Зроблено наголос на особливому значенні іспанського мистецтва та впливі іспанської музики на французьку музичну культуру. Наведені також деталізовані факти творчої співпраці іспанських і французьких музикантів, подаються відомості про діяльність вчителя Ф. Пуленка, видатного іспанського музиканта Рікардо Віньєса у Парижі та його визначальний вплив на французьку музичну культуру початку ХХ ст. – зокрема на творчість К.Дебюссі, М.Равеля і власне Ф. Пуленка.
Підрозділ 2. 4. «Творча діяльність та фортепіанне виконавство К. Дебюссі і М. Равеля» розглядає творчість двох найбільш яскравих митців рубежу ХІХ-ХХ ст., видатних композиторів, причому підкреслено передусім такі ознаки їхньої творчості, які підтверджують належність згаданих митців до стійкої виконавської традиції. З огляду на основні проблеми даного дослідження, увагу приділено передусім фортепіанній музиці композиторів та проявам у їхній творчій діяльності рис національних клавірних традицій.
Підрозділ 2. 5. «Фортепіанна діяльність і творчість «Групи Шести» висвітлює історію виникнення паризького мистецького угрупування «Група Шести» та його творчі взаємини з Франсісом Пуленком, а також ступінь зацікавленості членів групи фортепіанною музикою. У висвітленні даного питання у музикознавчій літературі існує певний парадокс. Численні наукові джерела розглядають творчий доробок Ф. Пуленка передусім у контексті діяльності «Шістки». У той самий час композитор та його найближчі колеги, попри певні спільні акції, заперечували існування мистецького угрупування як такого, оскільки, за винятком раннього періоду перебування під впливом Ж. Кокто та Е. Саті, вони не мали спільних мистецьких засад та працювали, спираючись більшою мірою на власні художні принципи. Втім, не можна заперечувати вплив найближчого оточення на формування мистецької індивідуальності Ф. Пуленка та на музичну мову його ранніх творів. 
Індивідуальність митця, його характер та спосіб життя, які відчутно вплинули на його творчість та формування композиторського стилю, складають зміст підрозділу 2. 6. «Визначальні риси особистості Ф. Пуленка». У особі Франсіса Пуленка постають надбання французької музичної культури у її найкращих проявах – з її вишуканістю, елегантністю та водночас демократичністю і композиційною красою форми - та потужна мистецька індивідуальність, що на тлі почасти емоційно-тьмяної та депресивної, почасти механістично-конструктивістської естетики музичної діяльності численних композиторів першої половини ХХ ст., так яскраво виділяється своїм образним, стильовим і жанровим розмаїттям, своєю «сонячною» енергією, щирістю та теплотою художнього висловлювання. 
Отже, Ф. Пуленк був не тільки видатним спадкоємцем французьких клавірних традицій, але і митцем, що напрочуд цілісно втілив дух свого часу. Саме у цій гармонії традиційного та індивідуального, у здатності перетворювати традиції у відповідності з сучасними художніми вимогами – цінність доробку композитора. Очевидно, що Пуленк – особистість та музикант, композитор і виконавець, – формувався у дуже активній взаємодії з сучасним йому паризьким мистецьким оточенням: бунтарським, бурхливим, сповненим суперечностей; екзотичних вражень тощо. Сутність впливів мистецького оточення та атмосфери сучасного Ф. Пуленку культурного Парижу найкраще сформулювати так: митець віднайшов у художньому «довкіллі» усі розмаїті риси, які могли слугувати втіленню його творчих задумів – так само, як серед здобутків минулого у галузі музичної мови композитор виокремив найбільш вишукане, найбільш французьке, найулюбленіше для багатьох поколінь музикантів Франції.
Крім творчих віянь, які позначилися на композиторській стилістиці Пуленка, слід зауважити також на впливи суто виконавські. Адже французька педагогічна школа того часу (централізована передусім у Парижі), зокрема – піаністична, вражає кількістю імен, кожне з яких зіграло свою роль у подальшому розвитку не тільки французького, але і світового піанізму. І у цій «іпостасі» Пуленк також блискуче уособлює французькі традиції, запозичивши від своїх видатних вчителів та не менш знаменитих колег найкращі досягнення вітчизняного виконавського мистецтва.
Розділ 3 «Панорамна характеристика фортепіанної творчості  Пуленка» більш детально зосереджений на особливостях фортепіанного доробку композитора. Фортепіанна творчість Пуленка заслуговує на особливу увагу, оскільки в ній яскраво проявилася не тільки оригінальність самого митця, але і риси, визначні для французької музичної культури взагалі. У ній він постає як композитор, обдарований талантом створювати чарівні мелодії, як творець, що втілив сучасний погляд на стильову еволюцію у музиці та оригінально інтерпретував її етапи; як неперевершений піаніст, якому були доступні будь-які технічні прийоми та будь-які фактурні рішення. Отже, серед іншого, мета даної роботи полягає у тому, щоб викликати інтерес до тієї частини творчого спадку композитора, яка досі вважалася його «музичною робітнею», сферою не самоцінного, а «прикладного» значення. 
Важко заперечувати, що фортепіанні твори не домінують у творчості митця за кількістю і дещо поступаються художньою силою його славетним операм, хоровим та камерно-вокальним творам. Втім, саме фортепіанний доробок був тим засобом спілкування композитора з дійсністю, який відображав усі значні події його творчого життя, найтонші зміни його індивідуального стилю, сміливі експерименти з усталеними жанрами. Фортепіанна музика супроводжує усе життя Пуленка і змінює своє обличчя разом з ним, відбиває його творчі пошуки.
Складність естетичної, художньої та стильової характеристики фортепіанної творчості Пуленка, за умов її багатоликості та приналежності композитора до неоднозначного культурно-історичного періоду спонукає до використання кількох дослідницьких методів. Передусім, фортепіанна творчість Пуленка вимагає уточненої періодизації. Крім того, доробок митця розглянуто у світлі як історично сформованої національної традиції, так і на тлі сучасного композитору культурного середовища. Також проаналізовано пуленківський «піаністичний текст» – як один із найпереконливіших доказів спорідненості митця з великою традицією французької клавесинно-фортепіанної культури. Тут перед сучасним дослідником постає парадокс: адже, хоча композитора і прийнято розглядати не тільки у межах сучасного для нього мистецького середовища 1-ої пол. ХХ ст., але також з позицій неокласицизму, апеляція лише до віденського класицизму суттєво обмежує коло асоціацій, які допомагали б осягнути усе стильове та жанрове розмаїття фортепіанного доробку Пуленка. Отже, виникає необхідність знайти інші, «докласичні» витоки тих традицій, на які спирався і які збагачував Пуленк.
Творча біографія композитора з акцентом на фортепіанну галузь творчості та виконавську складову мистецької діяльності Ф. Пуленка розгортається у підрозділі 3. 1. «Етапи творчого формування Ф. Пуленка як композитора, піаніста – соліста та ансамбліста». Тут зазначаються події, які вплинули на формування мистецької індивідуальності та композиторської манери Ф. Пуленка, названі імена вчителів та колег, спілкування з якими також значною мірою відбилося на особистості композитора.
Підрозділи 3. 2. «Періодизація фортепіанної творчості Пуленка» та 3. 3. «Жанрова специфіка фортепіанної творчості Ф. Пуленка» з пунктами 3. 1. 1. «Сюїта», 3. 1. 2. «Соната» та 3. 1. 3. «Концерт» спрямовані на предметний огляд фортепіанної спадщини композитора та різні типи її класифікації. Фортепіанний доробок композитора тут репрезентовано у його історичному, жанровому та стильовому розрізах. Зміст кожного з пунктів відповідає назві та розглядає особливості роботи Ф. Пуленка з усталеними класичними жанрами. У комплексі прийомів роботи композитора з жанрами: вільному «спілкуванні» з жанровими моделями, жанрових експериментах та «мікстах» тощо проявилася його спорідненість з традицією. Робота Ф. Пуленка з жанрами носить ігровий характер, оскільки композитор постійно переосмислює їх. Жанрові різновиди «нашаровуються» і утворюють подвійні жанрові структури. На прикладі «Aubade», яка за назвою адресує нас до часів трубадурів, але за своєю жанровою природою є вельми специфічною сюїтою, що «подорожує» стильовими епохами, можна зробити висновок про сміливість Ф. Пуленка по відношенню до старовинних і традиційних жанрів. У цьому підрозділі також наведено аналіз найбільш показових творів композитора: Сонат у 4 руки та для двох фортепіано, Французької сюїти за Клодом Жервезом, Сільського концерту для клавесину з оркестром та Фортепіанного концерту  – передусім з позицій втілення у них французьких клавірних традицій.
Підрозділ 3. 4 «Особливості нотного запису в фортепіанних творах Ф. Пуленка» репрезентує основні тенденції пуленківського нотного письма у фортепіанній творчості. Висловлюється ідея тісного взаємовпливу виконавської і композиторської манер Пуленка; наводяться приклади втілення у нотному тексті особливостей композиторської манери митця, що представляють його творчість як гідну ланку традиції. Велике значення у розумінні естетичних засад творчості Пуленка мають особливості нотного запису, стиль його словесних вказівок у музичному тексті. Порівнюючи нотний запис з авторським виконанням фортепіанних творів композитора, можна сформувати неупереджене та оригінальне уявлення про втілення національних клавірних традицій у композиторському письмі Пуленка та його виконавській манері. Одним із найбільш суттєвих положень роботи є спроба окреслення сутності пуленківського фортепіанно-композиторського стилю з пріоритетом мелодії, барвистою гармонічною мовою, розмаїтою фактурою та незвичайною, але чітко побудованою формою. 
Логічним продовженням та розвитком ідей даного підрозділу є наступний підрозділ 3. 5. «Проблеми інтерпретації фортепіанних творів композитора», який досліджує особливості трактування автором власних творів, виконавські тлумачення сучасників та співвітчизників композитора, які були його колегами та друзями, а також формулює основні вимоги до виконавця фортепіанних творів Пуленка. Підрозділ базується на вивченні численних аудіо-записів, які репрезентують авторське прочитання фортепіанних творів, особливості французького піанізму у контексті національних клавірних традицій стосовно артистичної інтерпретації творів митця для фортепіано; коментарів зарубіжних та вітчизняних вчених та виконавців; аргументує деякі рекомендації стосовно виконавської інтерпретації фортепіанної музики Пуленка.
У Висновках обґрунтовано актуальність вивчення творчості композитора у зв’язках з творчими здобутками його видатних попередників та розвинуто ідею щодо вкоріненості Ф. Пуленка у національну музичну традицію і виняткову органічність цих спадкоємних зв’язків, що є типовими для французької національної музичної традиції. Також підкреслюється велике значення, що його мають питання фортепіанної стилістики композитора, одним з домінуючих напрямків якої є вельми специфічно трактований пуленківський багатоскладовий неокласицизм з акцентом на неоренесансні риси. Зокрема, висвітлюється неоренесансна складова творчості митця, його зв'язок з традицією попередників та здобутками сучасників. Взагалі ж фортепіанна творчість композитора репрезентує звернення до основоположних зразків ледь не усіх стилів та стильових епох французької музичної культури. Ця багатоманітна цілісність національної культурної традиції «резонує» з творчістю Ф. Пуленка і деталізує обсяг, склад та конкретний зміст пуленківського неокласицизму. Нарешті, ще один вектор взаємодії – зв'язок безпосередньо з клавірно-фортепіанною традицією, який також проявився на багатьох рівнях доробку митця. 
Творчість Ф. Пуленка є певним культурним феноменом. Всупереч загальноприйнятій точці зору на ступінь значущості та співвідношення фортепіанного доробку Пуленка й інших галузей його спадщини, та навіть всупереч тому, що стверджував сам композитор та його сучасники, вважається доречним зробити дещо відмінні висновки щодо художньої привабливості та естетичної цінності його фортепіанної музики. Враховуючи корекцію традиційних музикознавчих поглядів,  яка була здійснена у даній роботі, можна стверджувати, що фортепіанна музика Ф. Пуленка заслуговує на те, щоб бути самоцінним об’єктом наукового дослідження та виконавської інтерпретації. У своїй фортепіанній творчості Франсіс Пуленк так само глибокий, оригінальний, загадковий, привабливий, як і у камерно-інструментальній та вокальній творчості, хоча, можливо, при цьому і не так явно розкривається його неповторне композиторське обличчя. 
Франсіс Пуленк як митець, що уособив у своїй композиторській творчості та розмаїтій діяльності найкращі риси французької музичної культури і водночас висловив світосприйняття і світовідчуття людини новітнього часу, суперечливого і переповненого глобальними історичними подіями ХХ ст., є одним з найцікавіших і найобдарованіших музикантів свого часу. Його творчість є блискучим зразком європейського, зокрема французького сучасного мистецтва і перлиною у низці видатних імен композиторів, які вже майже тисячоліття прославляють музичну культуру Франції. 

Основні положення дисертації представлені в публікаціях:

1.	Жукова О. А. Фортепіанні цикли Ф. Пуленка в контексті національної жанрової традиції / О. А. Жукова // Науковий вісник НМАУ ім. П. І. Чайковського. Смислові засади музичної творчості : [зб. наук. статей / упор. В.Г.Москаленко]. – Київ, 2006. – Вип. 59. – С. 127–134.
2.	Жукова О. А. Рікардо Віньєс у його зв’язках із французькою музичною культурою початку 20-го століття / О. А. Жукова // Київське музикознавство : [зб. наук. статей / редколегія : Грица С.Й., Зільберман Ю.А. та ін.]. Київ, 2008. – Вип. 27. – С. 144–152.
3.	Жукова О. А. Французька фортепіанна традиція першої третини ХХ ст. і Ф. Пуленк / О. А. Жукова // Науковий вісник НМАУ ім. П. І. Чайковського. Книга друга : [зб. наук. статей / редколегія : В.І.Рожок, Н.О.Герасимова-Персидська та ін.]. – Київ, 2008. – Вип. 76. – С. 5–13. (Серія «Наукова думка молодих». Проблеми музичного мистецтва: спадщина і сучасність).
4.	Жукова О. А. Французька сюїта за Клодом Жервезом Франсіса Пуленка як вияв неоренесансної тенденції / О. А. Жукова // Мистецтвознавчі записки : [зб. наук. статей / редколегія : В.Г.Чернець, А.К.Терещенко та ін.]. – Київ, 2008. – Вип. 14. – С. 66–74.

АНОТАЦІЇ:
Жукова О.А. Фортепіанна творчість Франсіса Пуленка в контексті французьких клавірних традицій. – Рукопис. 
Дисертація на здобуття наукового ступеня кандидата мистецтвознавства за спеціальністю 17.00.03. – Музичне мистецтво. – Одеська державна музична академія ім. А. В. Нежданової. – Одеса, 2009.
Фортепіанна творчість видатного французького композитора ХХ ст. Франсіса Пуленка розглядається в дисертації у світлі національних музичних традицій. Значну увагу приведено комплексному висвітленню поняття традиції та аргументації художньої цінності, розгляду та аналізу особливостей фортепіанного доробку композитора у глибоко вкорінених художніх взаємозв’язках з мистецькими надбаннями попередників. У роботі репрезентований широкий зріз французької культури у її історичному аспекті та у період, сучасний безпосередньо Франсісу Пуленку, що суттєво збагачує палітру можливостей щодо вивчення творчості митця. Детально оглянуто фортепіанні твори композитора, наводиться періодизація творчості митця для фортепіано, здійснено аналіз окремих опусів з позицій прояву у них визначальних рис французьких клавірних традицій. Приділено увагу особливостям роботи композитора з жанрами. Також здійснено огляд особливостей виконавського стилю Ф. Пуленка на прикладі творів композитора, які існують у аудіо-записі у авторському виконанні, та питань їх інтерпретації.
Ключові слова: традиція, клавірне мистецтво, жанр, стиль, фортепіанна творчість. 
Жукова О.А. Фортепианное творчество Франсиса Пуленка в контексте французьких клавирных традиций. – Рукопись. 
Диссертация на соискание научной степени кандидата искусствоведения по специальности 17.00.03. – Музыкальное искусство. – Одесская государственная музыкальная академия имени А.  В.  Неждановой. – Одесса, 2009.
Фортепианное творчество выдающегося французского композитора ХХ в. Франсиса Пуленка рассматривается в диссертации в контексте национальных музыкальных традиций. Значительное внимание уделяется аргументации художественной ценности, обзору и анализу особенностей фортепианного наследия композитора в глубоко укорененных творческих взаимосвязях с культурным достоянием предшественников. В работе представлен широкий срез французской культуры в ее историческом аспекте и в период, современный непосредственно Франсису Пуленку, что существенно обогащает палитру возможностей  изучения творчества художника; осуществлен широкий обзор литературы, прямо или опосредованно касающейся данной темы. Детально рассматриваются фортепианные произведения композитора, приведена периодизация творчества Ф. Пуленка для фортепиано, осуществлен анализ отдельных опусов с позиций проявления в них французских клавирных традиций. 
Фортепианная музыка Ф. Пуленка представлена в работе с разных научных позиций впервые в истории украинского музыковедения. Первый раздел диссертации демонстрирует разнообразие интерпретации значения слова «традиция». Последняя представлена в ее культурологическом истолковании, в контексте национальной истории и регионально-ментальной специфики. В работе также исследуются наиболее определяющие черты французского музыкального искусства и процесс их претворения на  протяжении развития профессиональных музыкальных традиций в сфере клавирной музыки. В работе также отмечена тесная взаимосвязь композиторского и исполнительского искусства, особенно типичная для французской музыки. Вторая глава исследования посвящена художественному и личному окружению композитора, включавшему наиболее выдающихся музыкантов, поэтов, художников того времени, и их влиянию на композиторскую индивидуальность Ф. Пуленка. Она рисует панораму культурной жизни Парижа конца ХIX- начала ХХ вв. и, как ее значительную часть, деятельность французской «Группы Шести». Раздел завершает описание персональных черт индивидуальности композитора, сформированное на основании свидетельств современников.
Значительная часть диссертации посвящена непосредственно фортепианному творчеству композитора в его хронологическом порядке и жанровом срезе; представлен анализ ряда наиболее значительных фортепианных произведений с позиций авторского преломления в них французских клавирных традиций. Уделено внимание особенностям работы композитора с жанрами. В работе также изложены наблюдения относительно исполнительской манеры самого композитора и рекомендации к исполнению его произведений, вопросы их интерпретации, основанные на изучении аудио- и видео-записей с участием самого Ф. Пуленка, а также его коллег – современников и представителей младшего поколения, соотечественников; информации, почерпнутой из мастер-классов, посвященных старинной клавесинной музыке, искусству игры на фортепиано и искусству танца. Таким образом, в работе воссоздается полноценное представление о фортепианном творчестве Ф. Пуленка как о самостоятельной, обширной и художественно ценной сфере творчества этого выдающегося композитора, где воплощены французские клавирные традиции во всем их разнообразии.
Ключевые слова: традиция, клавирное искусство, жанр, стиль, фортепианное творчество. 
Zhukova O. A. Francis Poulenc’s piano music in the background of French keyboard traditions. – Manuscript. 
Dissertation for gaining of scientific degree of candidate of study of art after 17.00.03. – The musical art. – Dissertation on gaining of scientific degree of candidate of study of art after 17.00.03. –The Musical art. – Odessa state music academy of the name А. V. Negdanovoi. – Odessa, 2009.
Piano music of the prominent French composer of the ХХ century Francis Poulenc is considered in dissertation in the background of national musical traditions. Considerable attention is resulted to argumentation of artistic value, consideration and analysis of features of piano reserve of composer in the deeply engrained artistic intercommunications with artistic properties of predecessors. There is presented in the work wide cut of the French culture in its history aspect and in a period contemporary directly to Francis Poulenc, that substantially enriches the palette of possibilities to the study of artist’s music. 
Poulenc’s piano music is presented in the work from different scientific points of view first time in the history of Ukrainian musicology. The first part of dissertation shows the variety of understanding and meanings of the word «tradition». The last one is presented in it’s cultural sense, thеn in context of national history and regional specific. Here are also explained the most important features of French musical art in the work and the process of their improvement during the development of professional music tradition in the sphere of keyboard music. The connection between composer’s and player’s art, which is especially typical for French music, is also indicated in the work.
The second part of research is devoted to composer’s artistic and personal surrounding, consisting of composers, pianists and other performers, his closest ensemble partners etc. and their influence to the Poulenc’s individuality. It describes the panorama of artistic life in Paris in the end of XIX-beginning of XX century and, as an important part of the background of Poulenc’s professional activity and private life, the French “Group of Six”. The description of artist’s individual features closes this part of dissertation.
In the third part of this scientific work is considered piano music of Francis Poulenc in it’s chronological and genre cut; also is presented analysis of main piano works of composer. Also is proposed some information and recommendations concerning performing interpretation of Poulenc’s piano opuses, based on video- and audio-recordings of authors and his compatriot’s performance, mastercourses of famous pianists and harpsichordist and various musicological issues.
Keywords: tradition, keyboard music, genre, style, piano music.