НАЦІОНАЛЬНА АКАДЕМІЯ
КЕРІВНИХ КАДРІВ КУЛЬТУРИ І МИСТЕЦТВ

АВТОРЕФЕРАТ
дисертації на здобуття наукового ступеня
кандидата історичних наук
26.00.01 – Теорія та історія культури
Культурне життя Рівненщини у 50-60 роки ХХ століття: тенденції та особливості розвитку

Борейко Галина Дмитрівна

Київ 2010

Дисертацією є рукопис.
Робота виконана у Рівненському державному гуманітарному університеті
Міністерства освіти і науки України.
Науковий керівник: кандидат педагогічних наук, професор Виткалов Володимир Григорович, Рівненський державний гуманітарний університет, завідувач кафедри культурології
Офіційні опоненти: доктор історичних наук, професор Павко Анатолій Іванович, Національна академія керівних кадрів культури і мистецтв, професор кафедри теоретичної та прикладної культурології кандидат історичних наук Процик Леся Лукашівна, Державний методичний центр навчальних закладів культури і мистецтв України, директор
Захист відбудеться 23 грудня 2010 р. о 14 годині на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 26.850.01 у Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв за адресою: 01015, м. Київ-15, вул. Івана Мазепи, 21, корпус 15.
З дисертацією можна ознайомитись у бібліотеці Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв за адресою: 01015, м. Київ-15, вул. Івана Мазепи, 21, корпус 11.
Автореферат розісланий 20 листопада 2010 р.
Вчений секретар спеціалізованої вченої ради О. В. Овчарук

1. Загальна характеристика роботи
культурний театральний мистецтво рівненський
Актуальність теми дослідження. На сучасному етапі розвитку вітчизняної історичної науки все частіше увага дослідників зосереджується на вивченні культури регіонів України, кожен з яких має свою специфіку. До таких регіонів належить і Рівненщина, на території якої протягом багатьох десятиліть проживали різні національні меншини, і яка входила до складу інших держав (Польща, Росія). Проте, незважаючи на складний культурно-історичний розвиток, Рівненщина зуміла зберегти свою самобутню культуру у різні історичні періоди.
До таких періодів належать 1950–1960-ті роки, протягом яких в культурному житті Радянського Союзу й України зокрема сталися значні зрушення. Саме на цей час припадає політичне послаблення, викликане “хрущовською відлигою” 1954–1964-х років, відбувається процес десталінізації радянського суспільства, разом з тим розпочинається новий наступ на українську культуру. Культурний ренесанс (1954–1964-ті роки) був зумовлений реакцією української інтелігенції на утиски, яких вона зазнавала у попередні роки. Водночас зменшення ідеологічного тиску в сфері культури України активізувало діяльність у музиці, театрі, образотворчому та декоративно-прикладному мистецтві, стимулювало піднесення творчої й виконавської майстерності, сприяло збереженню і примноженню культурних надбань країни.
У працях О. Бажана, В. Барана, Ю. Данилюка, І. Дзюби, М. Жулинського, Г. Касьянова, В. Литвина, М. Поповича, А. Русначенка, Ю. Шаповала, В. Шинкарука досліджено суспільно-політичну та культурну ситуацію України періоду “хрущовської відлиги”. Вченими висвітлено роль української інтелігенції, її вплив на мистецьку ситуацію 50–60-х років ХХ століття. Окремі аспекти розвитку української культури на певних історичних етапах розглянуто в роботах Ю. Афанасьєва, А Баканурського, В. Єжова, Р. Єсипенка, О. Захарченка, Г. Журавльової, Е. Кучменко, А. Павка, Л. Процик, О. Путро, С. Уланової.
Географічне розташування, природні багатства, традиції і звичаї Рівненщини досліджували В. Бондарчик, І. Браім, Р. Кирчів. Висвітленню суспільно-історичних процесів, що відбувалися в регіоні у другій половині ХХ століття, та їх впливу на культурне життя області присвячено розвідки місцевих дослідників – Й. Пацули, Я. Поліщука, О. Прищепи, Б. Савчука, В. Сніцаревича, В. Тхора. Культурне життя Рівненщини 50–60-х років ХХ століття розглянуто вченими в аспекті розвитку театрального, музичного, образотворчого та декоративно-прикладного мистецтв, які у досліджуваний період відіграли важливе значення у культурно-мистецьких процесах області. Вагомий внесок у вивчення професійного та аматорського музичного мистецтва, творчої діяльності місцевих композиторів та хорових колективів Рівненщини здійснили краєзнавці А. Дацков, М. Корейчук, М. Пономаренко, Б. Столярчук.
Неабиякий інтерес у сучасних науковців викликають проблеми історії становлення та розвитку професійного театрального мистецтва як складової культурного життя області окресленого періоду, а також діяльності народних драматичних колективів (В. Виткалов, В. Гайдабура, І. Жилінський, О. Красильникова, С. Мохнюк). Особливості розвитку образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва, творчість народних майстрів, а також внесок у відродження маловідомих мистецьких творів Рівненщини, збереження культурно-мистецької спадщини краю досліджено регіональними краєзнавцями В. Баталовим, Я. Бондарчук, В. Кисіленко, Є. Ковальчук, Л. Козловською, Т. Трушем, М. Черенюком, Л. Чикановською.
Проте відсутність комплексного дослідження культурного життя Рівненщини у 50–60-ті роки ХХ століття, необхідність висвітлення об’єктивної картини історико-культурних процесів краю в сучасній історичній науці, вивчення тенденцій і особливостей розвитку театрального, музичного, образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва у період політичних та культурно-мистецьких зрушень, а також висвітлення позитивних і негативних чинників соціокультурного процесу 50–60-х років ХХ століття з метою визначення їх впливу на подальший розвиток культурного життя регіону, зумовили вибір теми дисертаційного дослідження: “Культурне життя Рівненщини у 50–60 роки ХХ століття: тенденції та особливості розвитку”.
Зв'язок роботи з науковими програмами, темами. Дисертаційна робота підготовлена в контексті досліджень, здійснюваних Інститутом мистецтв Рівненського державного гуманітарного університету, зокрема кафедрою культурології за Програмою науково-дослідної роботи “Дослідження фольклорних та мистецьких традицій Рівненської області”, затвердженою Вченою радою РДГУ (Протокол № 12 від 12.12.1999 року).
Мета дослідження – визначити специфіку культурного життя Рівненщини в історичній ретроспективі та виявити місце регіональної культури в загальнонаціональному культурному процесі.
Досягнення зазначеної мети передбачало вирішення таких завдань:
– виявити стан наукової розробки проблеми, визначити джерельну базу дослідження;
– дослідити історичні передумови становлення та розвитку культурного життя краю;
– виокремити та охарактеризувати етапи соціокультурних процесів Рівненщини у 50–60-ті роки ХХ століття;
– дослідити особливості розгортання професійного та аматорського театрального мистецтва області як одного із визначальних видів мистецтва у культурному житті Рівненщини у 50–60-ті роки ХХ століття;
– проаналізувати провідні тенденції розвитку хорового мистецтва краю;
– розкрити значення фестивального руху як форми функціонування і розвитку музичного мистецтва, виявити творчий доробок місцевих композиторів та визначити їх внесок у подальший розвиток і популяризацію музичного мистецтва області;
– дослідити особливості розвитку образотворчого й декоративно-прикладного мистецтва на території Рівненської області та їх вплив на культурне життя регіону;
– виокремити регіональні особливості культурного життя Рівненщини у 50–60-ті роки ХХ століття;
– ввести до наукового обігу маловідомі архівні матеріали та документи з метою об’єктивного відтворення історико-культурних процесів краю з позицій сучасного розвитку історичної науки.
Об’єкт дослідження – культурне життя Рівненщини 50–60-х років ХХ століття.
Предмет дослідження – тенденції та особливості розвитку культурного життя Рівненщини у 50–60-х роках ХХ століття.
Методи дослідження. Для вирішення поставлених завдань у дисертації були використані спеціальні методи: структурно-функціональний – для аналізу особливостей культурного життя регіону; аналітико-концептуальний – для ознайомлення з основними дослідженнями, пов’язаними із вказаною проблемою; історичний – для розгляду культурного життя у контексті суспільно-історичних трансформацій; компоративний – для зіставлення однотипних політичних явищ, виявлення позитивних і негативних рис розвитку культурно-мистецьких процесів досліджуваного періоду; статистичні та кількісні – для дослідження динаміки розвитку культурних осередків, зміни чисельного складу учасників гуртків, кількості наявнодіючих культурно-мистецьких колективів; якісного аналізу – для вивчення біографій культурних діячів області та їхніх художніх творів; критичний – для опрацювання джерел та літератури.
Хронологічні межі дослідження охоплюють період 1950–1969 років, який можна поділити на чотири періоди: 1) 1950–1953 роки – українська культура розвивається в умовах радянської ідеології. Цей період пов'язаний з посиленням реакційності сталінського режиму у післявоєнний період; 2) 1954–1959 роки – характеризуються піднесенням в культурному житті України, що було реакцією українського народу на ідеологічні зрушення та розширення політичних свобод, зумовлених “хрущовською відлигою”, що сприяло активізації діяльності творчої інтелігенції та масовому залученню широких верств населення до культурних процесів краю; 3) 1960–1964 роки – поступове згасання культурно-мистецької діяльності в області та скасування ідеологічних свобод, що призвело до зменшення кількості фестивалів, оглядів, конкурсів, виставок; 4) 1965–1969 роки – початок процесів ліквідації свободи творчості, наростання тоталітарних тенденцій, спроби розчинити національні культури в структурі нової спільноти “радянський народ”.
Джерельною базою дослідження стали документи та матеріали: Державного архіву Рівненської області: фонд 30 [Ровенське повітове староство]; фонд Р-478 [Рівненське обласне управління культури]; фонд Р-597 [Рівненський обласний Будинок народної творчості]; фонд Р-192 [Рівненський обласний музично-драматичний театр]; фонд Р-1400 [Каганов Михайло Іванович]; фонд Р-204 [Виконавчий комітет Рівненської обласної ради народних депутатів]; фонд Р-600 [Обласне управління профспілок]; Острозького Державного історико-культурного заповідника: [фонд Спаської Лідії Іванівни]; журнали тогочасної доби “Музична Україна”, наукові збірники: “Етнокультурна спадщина Рівненського Полісся”; періодична преса сучасності: “Вітчизна”, “Сім днів”, “Дубровицький вісник”, “Волинь”, “Володимирецький вісник”, “Замкова гора”, “ОГО”. Переважна більшість інформації вводиться до наукового обігу вперше.
Наукова новизна одержаних результатів полягає в тому, що:
– вперше здійснено комплексне дослідження культурного життя Рівненщини у 50–60-ті роки ХХ століття в історико-культурологічній ретроспективі;
– визначено та охарактеризовано етапи культурного життя регіону в контексті соціокультурних зрушень 50–60-х років ХХ століття;
– досліджено шляхи творчого становлення професійного й аматорських театрів Рівненщини, доведено вплив театрального мистецтва на піднесення духовно-культурного рівня населення, що сприяло формуванню його національної самосвідомості;
– розкрито тенденції розвитку музичного мистецтва як провідного у культурному житті області. Досліджено творчість маловідомих композиторів та керівників хорових колективів, введено до наукового обігу імена митців, які відіграли важливу роль у розвитку духовного життя краю;
– виявлено самобутність розвитку образотворчого і декоративно-прикладного мистецтва Рівненщини, показано його значення у збереженні регіональної культури, виявлено характерні особливості мистецької спадщини області серед інших регіонів України;
– на основі аналізу культурно-мистецьких надбань у сфері образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва визначено особливості культурного життя Рівненщини;
– до наукового обігу введено нові архівні документи та матеріали, що дозволяють об’єктивно відтворити історію культурного життя Рівненщини.
Практичне значення одержаних результатів. Наукові результати можуть бути використані в процесі підготовки узагальнюючих праць з історії культури України, історії українського театру, спеціальних навчальних курсів, а також в системі перепідготовки і підвищення кваліфікації фахівців відповідного напряму.
Матеріали другого розділу використані автором у розробці програми курсу “Історія театру України” та спецкурсу “Історія аматорського театру Рівненщини” для студентів напряму “Театральне мистецтво”, а також можуть стати складовою навчального посібника з цього курсу.
Апробація результатів дисертації. Результати досліджень було апробовано на Міжнародних науково-практичних конференціях: “Стратегія розвитку художньої освіти та естетичного виховання молоді в Україні у ХХІ столітті” (Луганськ, 18-19 лютого 2010 р.); “Актуальні проблеми вітчизняної та всесвітньої історії” (Рівне, 9-10 грудня 2009 р.); “Освіта і наука в умовах глобальних викликів” (Сімферополь-Судак, 12-14 червня 2009 р.); “Краєзнавство і учитель – 2009” (Харків, 27 лютого 2009 р.). На Всеукраїнських науково-практичних конференціях: “Музичне і театральне мистецтво України в дослідженнях молодих мистецтвознавців” (Харків, 16-18 березня 2005 р.); “Мистецька освіта в Україні: традиції, сучасність, перспективи (Луганськ, 31 березня-02 квітня 2005 р.); “Мистецька освіта та мистецтво освіти в контексті формування сталого суспільства” (Київ, 12-13 травня 2005 р.); “Духовна культура як домінанта українського життєтворення” (Київ, 22-23 грудня 2005 р.); “Культуротворча парадигма українського націєтворення” (Івано-Франківськ, 7-8 квітня 2005 р.); “Українська культура в контексті сучасних наукових досліджень та практичних реалій” (Київ, 21-22 грудня 2006 р.); “Стан і перспективи розвитку духовної культури особистості в умовах розгортання глобалізаційних процесів” (Рівне, 15-16 листопада 2007 р.); “Культурно-мистецьке середовище: технології та сучасність” (Київ, 11-12 листопада 2008 р.); “Культура ХХІ століття: стан, проблеми, перспективи” (Рівне, 12-13 листопада 2008 р.); “Українська культура в добу глобалізаційних трансформацій” (Рівне, 10-11 грудня 2009); звітних щорічних науково-практичних конференціях РДГУ.
Публікації результатів дослідження. Основні результати дисертації викладено у 24 публікаціях, з них 9 – у наукових фахових виданнях, затверджених ВАК України за напрямом “історичні науки”, 8 – у фахових наукових виданнях з філософії, мистецтвознавства, культурології (із них 1 – у співавторстві), 7 – у збірниках матеріалів науково-практичних конференцій.
Обсяг і структура роботи. Дисертація складається із вступу, чотирьох розділів, висновків, списку використаних джерел (315 найменувань). Загальний обсяг роботи – 227 сторінки, з них 193 сторінки становить основний текст.

2. Основний зміст дисертаційного дослідження

У вступі обґрунтовано актуальність теми дисертації, сформульовано мету, завдання, визначено об’єкт та предмет дисертаційного дослідження, а також наукову новизну, теоретичне і практичне значення результатів, окреслено перспективи використання результатів роботи, наведено дані про апробацію результатів дослідження, отриманих автором.
У першому розділі “Культурне життя Рівненщини в контексті суспільно-історичних трансформацій 50–60-х років ХХ століття”, який складається із трьох підрозділів, проаналізовано широке коло історичних, культурологічних, краєзнавчих, мистецтвознавчих досліджень, присвячених культурному життю Рівненщини 50–60-х років ХХ століття. Вивчаючи літературні джерела з досліджуваної проблеми, автор умовно поділив їх на три групи: радянські, пострадянські та архівні матеріали.
Безперечний історіографічний інтерес у контексті досліджуваної проблеми має праця В. Бондарчика, І. Браіма, Р. Кирчіва “Полесье. Материальная культура”, що є першим комплексним дослідженням культурного життя населення Волині та Полісся, в якому автори висвітлюють основні аспекти побуту поліщуків, їхні традиційні ремесла і промисли та інші компоненти традиційної побутової культури, а також показано етнокультурні зміни за роки радянської влади.
Заслуговує на увагу й багатотомне видання “Історія міст і сіл Української УРСР. Рівненська область” (за ред. П. Тронька), в якому дещо епізодично досліджуються питання культурного життя Рівненщини у зазначений період, зокрема розкриваються форми і методи розвитку художньої самодіяльності, характеризуються кількісний та якісний склад колективів та окремих виконавців області.
Ряд досліджень присвячено розвитку музичної самодіяльності в Україні, зокрема Рівненщини, проведенню традиційних оглядів, конкурсів, фестивалів, організації самодіяльного музичного мистецтва та розвитку хорового мистецтва області (Л. Носов – “Музична самодіяльність Радянської України (1917–1977)”.
Найбільше у працях дослідників радянської доби проаналізовано дозвілля робітників і службовців міського населення у 1960-ті роки (О. Захарченко), використання вільного часу молоддю, її участь у гуртках художньої самодіяльності (В. Єжов, Г. Журавльова).
Радянська історіографія тією чи іншою мірою торкалася питань щодо особливостей і тенденцій розвитку культурно-мистецьких процесів на поліських землях у 50–60-х роках ХХ століття. Проте у ній часто присутній поверхневий огляд фактичного матеріалу без його наукового аналізу, необ’єктивного висвітлення історичної дійсності, висвітлення лише позитивної сторони, а також перекручення фактів і подій (“Радянська Рівненщина 1939–1959. Документи й матеріали”).
Ознакою радянської історіографії у дослідженні культурного життя населення був однобокий підхід до висвітлення культурно-мистецьких процесів, зумовлений специфікою адміністративно-командної системи. В історіографії діяв принцип “позитивності”, оскільки тогочасні дослідники, в силу партійного контролю та цензури, уникали критичного аналізу реальної ситуації у культурному житті республіки, а тому відбувалося необ’єктивне висвітлення фактів; поверхнево розглядали проблеми культури та ставлення влади до всього українського, приписуючи державному керівництву всі здобутки у культурно-мистецькій та духовній сферах.
Після здобуття Україною незалежності розширилася база досліджень, зникла цензура, історична наука почала звільнятися від штампів та ідеологічних нашарувань. Стан культурного життя 50–60-х років науковці стали висвітлювати більш об’єктивно. Найвагомішими працями вітчизняних науковців стосовно дослідження культурного життя України періоду “хрущовської відлиги”, висвітленню ролі української інтелігенції, її впливу на українську культуру 50–60-х років ХХ століття є розвідки І. Дзюби, Г. Касьянова, Ю. Шаповала, В. Литвина, А. Русначенка, М. Поповича, В. Шинкарука, М. Жулинського та ін. Важливу роль у розвитку суспільного й культурного життя в умовах наростання тоталітарних тенденцій після закінчення “хрущовської відлиги” відіграла регіональна інтелігенція (Т. Марусик).
Вивченням особливостей розвитку культурного життя Рівненщини у
50–60-х роках ХХ століття опікувалися історики, мистецтвознавці, філософи, культурологи. Але особливий інтерес сьогодення дана проблема викликає у краєзнавців, свідченням чого є поява значної кількості літератури щодо обраного нами періоду, репрезентованого розвідками Я. Бондарчук, І. Жилінського, М. Пономаренка.
Дослідженню суспільно-історичних та культурно-мистецьких процесів, що відбувалися в Радянському Союзі загалом і на Рівненщині другої половини ХХ століття, присвятили місцеві автори В. Виткалов, Я. Поліщук, О. Прищепа, Б. Савчук, В. Сніцаревич, В. Тхор.
Заслуговує на увагу історико-публіцистичний нарис А. Дацкова “Творчих щедрот оберіг”, в якому автор дає оцінку культурно-масовій, просвітницькій роботі, розвитку самодіяльної художньої творчості в закладах культури обласного центру на прикладі провідних аматорських колективів міського Будинку культури та його кращих художніх керівників, які зробили вагомий внесок у розвиток культурного життя області у 50–60-х роках ХХ століття.
Архівні матеріали склали основну частину джерельної бази дисертаційного дослідження. Значну кількість документів виявлено у Державному архіві Рівненської області, зокрема значний матеріал знаходиться у фондах: Рівненського обласного управління культури (ф. Р-478), Рівненського обласного Будинку народної творчості (ф. Р-597), Рівненського обласного музично-драматичного театру
(ф. Р-192). У цих фондах зберігаються накази, постанови і листи Міністерства культури УРСР, плани роботи, річні звіти, довідки та інформація про підготовку і проведення фестивалів, конкурсів, виставок самодіяльного мистецтва, відомості статистичної звітності бібліотек, обласного будинку народної творчості, Рівненської філармонії, культурно-освітніх установ клубного типу. Перевагою архівних установ необхідно вважати наявність у їхньому складі особових фондів. Серед значної кількості таких фондів становить фонд Каганова Михайла Івановича
(ф. Р-1400) – самодіяльного композитора, голови творчого об’єднання композиторів Рівненщини, заслуженого діяча мистецтва Української РСР.
Отже, наявна наукова література дає можливість дослідити особливості та тенденції культурного життя Рівненщини в історико-культурній ретроспективі 50–60-х років ХХ століття.
Досліджено, що 20–30-ті роки ХХ століття (час перебування Рівненщини у складі Польщі) оцінюються переважною більшістю вчених як період національно-культурного відродження краю. Наводяться докази національного піднесення, констатуються його численні вияви у різних сферах життя: політичній, громадській, релігійній, мистецькій, освітній та культурній. Окреслюється коло громадсько-культурних організацій і об`єднань, які формували культуротворчий процес регіону, подається інформація про сфери діяльності, структуру і склад правління. З їх числа виділено провідні товариства “Просвіту”, “Союз Українок”, “Пласт”.
Для підвищення культурно-освітнього рівня населення напередодні та у досліджуваний період в області почали відновлювати свою роботу будинки культури та сільські клуби. Якщо у 1950 році на Рівненщині функціонувало 28 районних будинків культури, 77 сільських клубів, діяло 1073 гуртків художньої самодіяльності, в яких брали участь понад 10 тисяч учасників, то у 1969 році кількість будинків культури зросла до 34, а сільських клубів – до 882. Лише за період 1954–1959 років у селах області було збудовано 187 клубів. Активізація культурного життя краю вимагала спеціалістів із середньою та вищою освітою. Тому для підготовки працівників культури було відкрито Дубенський технікум політичної освіти (1945), згодом перейменований в училище культури, Рівненське музичне училище (1955), музично-педагогічний факультет Рівненського педагогічного інституту (1966). Для організації навчального процесу до новостворених закладів були направлені випускники Київської, Львівської, Одеської консерваторій, Харківського інституту мистецтв – завдячуючи їхньому професіоналізму і наполегливості в області був започаткований новий підхід до розвитку професійного музичного мистецтва. Викладачі та студенти названих навчальних закладів вели пошуки призабутих народних мистецтв, пісень, фольклору, звичаїв, а випускники цих закладів очолювали роботу районних та сільських будинків культури.
У другому розділі “Розвиток театрального мистецтва в Рівненській області у 50–60-ті роки ХХ століття” розкрито особливості діяльності професійного та аматорського театрального мистецтва на теренах Рівненщини в означений період, визначено чотири періоди діяльності професійного театру та аматорських колективів.
Перший період тривав з 1950 до 1953 року, коли посилювався тиск сталінського режиму на все українське, оскільки українська культура та мова пов’язувалися з проявами “буржуазного націоналізму”. На сцені в основному ставилися п’єси, що висвітлювали успіхи радянської влади. За браком професійних акторів в обласних театрах у цей період була введена практика запрошувати до роботи над виставами видатних майстрів сцени із відомих українських театрів. Так, рівненські актори мали змогу виступати на сценічному майданчику разом із провідними майстрами української сцени А. Бучмою, Н. Ужвій, В. Добровольським, В. Мілютенком.
Другий період (1954–1959 роки) характеризується зростанням кількості поставлених Рівненським обласним драматичним театром п'єс класиків української драматургії – М. Старицького, М. Кропивницького, П. Мирного, І. Франка. Водночас вперше була поставлена вистава В. Шекспіра “Король Лір”. На початку досліджуваного періоду у складі театру було 29 акторів, а в 1959 році – 51.
Третій період (1960–1964 роки) пов’язаний з поступовим скасуванням послаблення, спричиненого “хрущовською відлигою”. Посилюється державний контроль за репертуаром театральних колективів, зменшується кількість вистав, в яких висвітлюється українська історія і побут. Репертуар Рівненського театру поповнюється новими п’єсами. Так, на виконання наказу Міністерства культури УРСР № 12-н від 6.04.1964 року “Про включення до репертуару театрів творів на антирелігійні теми” театральним колективом було поставлено вистави за п’єсою М. Зарудного “Чужий дім”, Я. Галана “Човен хитається”, М. Кропивницького “Вій”, І. Тобілевича “Гріх і покаяння”, Г. Квітки-Основ’яненка “Конотопська відьма”. Однак у цей період театр отримав можливість гастролювати зі своїми п’єсами по інших республіках Радянського Союзу, де широко використовувалися п’єси українських корифеїв.
У четвертий період (1965–1969 роки) з репертуару Рівненського драматичного театру як на власній сцені, так і в гастрольних поїздках українська тематика поступово витісняється радянською героїкою.
Проведені дослідження дають змогу зробити висновки, що у 50–60-х роках ХХ століття театральна діяльність на території Рівненської області значно розширилася – відкрито студію для підготовки молодої генерації активізувалася робота самодіяльних театральних колективів. Якщо на початок досліджуваного періоду нараховувалося три аматорських колективи, то на кінець – 12, п’ять із них (Острозький, Дубенський, Рівненський російський театр клубу ім. 1-го Травня, театр Рівненського МБК, Березнівський) отримали звання “Народний”.
У третьому розділі “Тенденції розвитку музичного мистецтва на Рівненщині у 50–60-ті роки ХХ століття” на прикладі художньої самодіяльності досліджено розвиток музичної творчості Рівненської області. Показано, що на початку досліджуваного періоду народне самодіяльне мистецтво збереглося практично тільки на побутовому рівні, оскільки органами влади воно не стимулювалося, а то й заборонялося. Суттєві зміни в діяльності музичних колективів області відбулися протягом досліджуваного періоду. Цьому сприяло намагання керівництва Радянського Союзу через масове мистецтво поширити комуністичну ідеологію та перебороти прихильність населення до мистецьких творів, в яких оспівувалося прагнення українського народу до незалежності, де чільне місце посідали образи козаків, січових стрільців та бійців Української повстанської армії. Водночас збільшення кількості учасників колективів художньої самодіяльності повинно було забезпечити ідеологічно спрямоване культурне використання вільного часу, покращити умови для проведення дозвілля населенням та з позитивної сторони характеризувати соціалістичний спосіб життя.
Активізація культурного життя сприяла виходу на обласну сцену молодого покоління композиторів, серед яких вагомий внесок у розвиток музичного мистецтва області здійснили М. Каганов, Я. Калюх, В. Кирильчук, Л. Жевченко, В. Толканьов та ін. Хоча керівники радянських органів влади направляли до західних областей країни композиторів із східних областей України та інших республік Радянського Союзу, ці митці з любов’ю та повагою ставилися до місцевої народної творчості і творчості українських поетів та композиторів, широко використовували їхні твори у своїй мистецькій діяльності.
Особливого розвитку в досліджуваний період на території області набуло хорове мистецтво. У 50–60-ті роки ХХ століття в області було організовано районні та сільські хорові колективи, які об’єднали у своєму складі сотні місцевих жителів. Якщо на 1950 рік у Рівненській області нараховувалося 553 хорові колективи (9569 учасників) то у 1962 році їх чисельність зросла до 860 колективів (20800 учасників). Широкому залученню населення до самодіяльної творчості сприяли конкурси, огляди та фестивалі, запроваджені на той час в Україні. Так, у 1955 році на Рівненщині відбувся перший огляд сільської художньої самодіяльності. У 1957 році пройшов Всесоюзний фестиваль молоді до якого були залучені аматорські та професійні колективи області, у 1963 році проведено свято “Весни і праці”, у 1964 році відбувся обласний огляд-конкурс художньої самодіяльності, присвячений 150-річчю з дня народження Т. Шевченка.
Таким чином, проведення цих фестивалів дозволило збільшити кількість самодіяльних аматорських колективів, залучити до музичної та культурно-просвітницької діяльності на селі місцеве населення та підняти хорове мистецтво області на нову вершину.
У четвертому розділі “Розвиток образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва Рівненщині у 50–60-ті роки ХХ століття” досліджено, що вагому роль у розвитку зазначеного виду мистецтва відігравали творчі спілки, зокрема «Товариство художників системи “Укоопхудожник”» та Рівненський обласний будинок народної творчості. У досліджуваний період в області нараховувалося майже 200 народних майстрів прикладного та образотворчого мистецтва, з них самодіяльних художників – 73, графіків – 10, ткаль і килимарів – 48, вишивальниць – 48, різьбярів – 14 осіб.
Важливим засобом популяризації творів самодіяльних художників і майстрів народної творчості в окреслені роки стали виставки – сільські, обласні, міжобласні, республіканські та персональні, завданням яких був розвиток художньої творчості, підвищення її фахового рівня, виявлення та залучення до художньої діяльності нових майстрів краю, які проживали у сільській місцевості та районних центрах, а також учасників образотворчих студій і гуртків, що працювали в різних видах образотворчого та декоративно-прикладного мистецтв: малюнок, графіка, живопис, скульптура, вишивка, ткацтво тощо.
Важливу роль у культурному житті Рівненської області в аналізований період відігравали творчі особистості. Серед них графік Л. Стріла, різьбярі В. Кличко та В. Гілляка, які відродили найстаріший вид різьби – гравірування (жолобкувата контурна різьба). У 1966 році на його основі створений перший на Рівненщині цех сувенірів при меблевій фабриці м. Рівне. Заслужений майстер народно-прикладного мистецтва ткаля Г. Леончук відродила в регіоні поліське візерункове ткацтво. Її досвід переймали майстри Волинських художньо-виробничих майстерень, а візерунки, розроблені майстринею, широко використовувались на Рівненському льонокомбінаті, Київському шовковому комбінаті та у Могильові (республіка Білорусь). Художниця Л. Спаська з Острога (навчалася у Польщі і Франції – “Академія Жульєна”), мистецтво якої було присвячене історичній та релігійній тематиці, зосереджувалася на створенні ікон та на розписі храмів в Україні і Радянському Союзі (Острог, Дермань, Луцьк, Київ, Курськ, Нальчик, Астрахань, Вологда, Архангельськ, Мурманськ, Ташкент, Махачкала).
Дослідження розвитку образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва Рівненщини 50–60-х років ХХ століття дало можливість визначити ті самі періоди, що і в театральному та музичному мистецтві.
Встановлено, що активізація у 50–60-ті роки ХХ століття у Рівненській області виставкової роботи дозволила донести до широкого загалу кращі зразки образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва. Водночас це надало змогу залучити до творчої роботи нових народних митців, відкрити нові зразки призабутих мистецьких творів, відродити стародавні традиції, притаманні жителям Полісся.

Висновки

1. Доведено, що у сучасній історичній науці відсутнє комплексне дослідження, присвячене висвітленню історико-культурних процесів Рівненщини у період 50–60-х років ХХ століття. Вперше особливості культурного життя краю досліджено у різних культурно-мистецьких напрямках: театральному, музичному, образотворчому та декоративно-прикладному.
2. Встановлено, що історичними передумовами розвитку культурного життя краю стала зміна керівництва Радянського Союзу у 1953 році після смерті Й. Сталіна та спричинене цими подіями політичне “потепління”, яке дозволило отримати більші можливості для розвитку усіх мистецьких напрямків та широкого залучення населення до культуротворчих процесів. Вирішальну роль відіграли громадські товариства (“Просвіта”, “Союз Українок”, “Пласт”) та відомі політичні і культурні діячі краю і України в цілому (Степан Скрипник, Улас Самчук, Олена Теліга, Олег Ольжич, Демо-Довгопільський, Ніл Хасевич та ін.).
3. На основі аналізу культурного життя Рівненщини у дослідженні виокремлено наступні етапи його розвитку:
І – посилення тиску сталінським режимом на духовно-культурну сферу (1950–1953 роки);
ІІ – піднесення, зумовлене “хрущовською відлигою”, сприяло активізації діяльності творчої інтелігенції та масовому залученню широких верств населення до культурних процесів краю (1954–1959 роки);
ІІІ – поступове скасування свободи творчості, посилення державного контролю над всіма мистецькими напрямками, зменшення кількості культурно-мистецьких заходів – фестивалів, оглядів, конкурсів, виставок (1960–1964 роки);
IV – поступове наростання тоталітарних тенденцій, витіснення української тематики радянською героїкою у репертуарній політиці усіх мистецьких напрямків (1965–1969 роки).
4. З’ясовано роль театрального мистецтва як одного із визначальних у культурному житті Рівненщини 50–60-х років ХХ століття. Використовуючи практику роботи провідних майстрів української сцени, Рівненські митці мали можливість працювати із відомими акторами українського театру (А. Бучма, Н. Ужвій, В. Добровольський, В. Мілютенко). У цей період широкого розмаху набуває гастрольна діяльність Рівненського театру, вперше до репертуару увійшли п’єси зарубіжних драматургів.
Водночас, в області активізувалася робота самодіяльних театральних колективів, що дозволило створювати по селах і містах області аматорські гуртки, та, незважаючи на радянський ідеологічний контроль, широко використовувати твори українських класиків. Суттєвою рисою слід вважати вихід місцевих колективів на республіканську сцену, а також розширення заохочувальних заходів, що значно активізувало роботу аматорів. Доведено, що у 50–60-ті роки ХХ століття п’ять театрів області отримали звання “Народний” (Острозький, Дубенський, Березнівський, Рівненський російський театр клубу ім. 1-го Травня, Рівненський театр міського будинку культури).
5. Визначено тенденції, що обумовили розвиток музичного мистецтва Рівненщини у 50–60-ті роки ХХ століття. Особливого розвитку на території області набуло хорове мистецтво. Досягнення хорових колективів і їхніх керівників неодноразово відзначали на республіканських і всесоюзних конкурсах та фестивалях. Найбільший внесок у роботу хорових колективів області зробили їхні керівники – Г. Катанаш, А. Поліщук, М. Фенглер, М. Земельський, І. Корсюк, які вели активний пошук та широко популяризували у своєму репертуарі народні пісні і твори української класики.
Заохоченню населення до музичного мистецтва Рівненщини сприяли фестивалі та конкурси обласного та республіканського значення. Проведення цих фестивалів дозволило збільшити кількість самодіяльних аматорських колективів та залучити до музичної і культурно-просвітницької діяльності кращих працівників культури області.
Певні політичні послаблення в культурному житті України сприяли виходу на обласну авансцену молодого покоління композиторів, серед яких вагомий внесок у розвиток музичного мистецтва області зробили М. Каганов, В. Кирильчук, В. Толканьов, Я. Калюх та Л. Жевченко. Ці та інші автори в своїй творчій діяльності чимало уваги приділяли музичній обробці народної пісні та творам українських класиків (Т. Шевченка і Лесі Українки).
6. Активізація виставкової роботи у Рівненській області дозволила донести до широкого загалу кращі зразки образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва. 
Це дало можливість залучити до творчої роботи нових народних митців, відкрити зразки призабутих мистецьких творів, відродити стародавні традиції, притаманні жителям Рівненщини та українському народу загалом.
Важливу роль у культурному житті Рівненської області в аналізований період відігравали творчі особистості, імена яких вперше введено до наукового обігу. 
Серед них різьбярі В. Кличко та В. Гілляка, які відродили найстаріший вид різьби; заслужений майстер народно-прикладного мистецтва ткаля Г. Леончук – відновила в регіоні поліське візерункове ткацтво; художниця Л. Спаська з Острога, мистецтво якої було присвячене історичній та релігійній тематиці; графік Л. Стріла.
Отже, проведене дослідження показало, що 50–60-ті роки ХХ століття стали найважливішими у розвитку культурного життя Рівненщини. 
Саме у період “хрущовської відлиги” були закладені підвалини, які стали основою для відродження національних культурних традицій на сучасному етапі. 
Дане дослідження не вичерпує усіх аспектів і відкриває можливості для подальшого вивчення культурного життя Рівненщини в історико-культурологічних та мистецтвознавчих напрямках як в регіональному, так і загальнонаціональному соціокультурному контексті.

Список опублікованих автором праць за темою дисертації

1.	Борейко Г.Д. Аматорський театральний рух Рівненщини у 50–60 роки ХХ століття / Г.Д. Борейко // Наукові записки Тернопільського національного педагогічного університету ім. Володимира Гнатюка (Серія “Історія”). [За заг. ред. проф. І. С. Зуляка]. – Тернопіль: ТНПУ ім. В. Гнатюка, 2008. – Вип. 3. – С. 180-185.
2.	Борейко Г.Д. Рівненська “Просвіта” в контексті історичного розвитку / Г.Д. Борейко // Науково-практичний журнал “Вісник книжкової палати”. – К., 2008. – № 12. – С. 29-32.
3.	Борейко Г.Д. Діяльність закладів культури Рівненщини у 50–60 роки ХХ ст. / Г.Д. Борейко // Вісник Державної академії керівних кадрів культури і мистецтв: Наук. журнал. 1’2009. – К.: Міленіум, 2009. – C. 136-140.
4.	Борейко Г.Д. Культурне життя Рівненщини у 50–60 роки ХХ ст./ Г.Д. Борейко // Вісник Харківської державної академії культури [Текст]: зб. наук. праць / Харк. держ. акад. культури. – Х.: ХДАК, 2009. – Вип. 26 – С. 73-81.
5.	Борейко Г.Д. Історія становлення та розвитку середніх і вищих культурно-мистецьких закладів Рівненщини / Г.Д. Борейко // Зб. наук. праць. (Серія “Історія та географія”). Харківський нац. пед. університет ім. Г.С. Сковороди. – Х.: Планета-Прінт, 2009. – Вип. 34. – С. 81-83.
6.	Борейко Г.Д. Роль “Просвіти” у піднесенні національно-культурної свідомості у 80–90 роки ХХ століття / Г.Д. Борейко // Актуальні проблеми вітчизняної та всесвітньої історії: Наукові записки Рівненського державного гуманітарного університету. Зб. наук. праць. – Рівне: РДГУ, 2009. – Вип. 16. – С. 212-215.
7.	Борейко Г.Д. Історична тематика в творчості Рівненського обласного музично-драматичного театру / Г.Д. Борейко // Науковий часопис НПУ ім. М.П. Драгоманова. (Серія № 6 “Історичні науки”): зб. наук. праць. Ювілейний випуск до 175-річчя Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова. – К., 2009. – Вип. 6. – С. 91-94.
8.	Борейко Г.Д. Культурно-мистецькі процеси Рівненщини в умовах радянської дійсності: 50–60 роки ХХ століття / Г.Д. Борейко // Актуальні проблеми вітчизняної та всесвітньої історії: Наукові записки Рівненського державного гуманітарного університету. Зб. наук. праць. – Рівне: РДГУ, 2009. – Вип. 15. – С. 172-175.
9.	Борейко Г.Д. Релігійна тематика у творчості самодіяльної художниці Л. Спаської / Г.Д. Борейко // Наукові записки Тернопільського національного педагогічного університету ім. Володимира Гнатюка. (Серія “Історія”). [За заг. ред. проф. І.С. Зуляка]. – Тернопіль: ТНПУ ім. В. Гнатюка, 2010. – Вип. 6. – С. 183-188.
10.	Борейко Г.Д. Установи культури і освітянська мережа: тенденції та проблеми функціонування (на прикладі Рівненщини) / В.Г. Виткалов, Я.М. Мельник, Г.Д. Борейко // Українська культура: минуле, сучасне, шляхи розвитку: зб. наук. праць Рівненського державного гуманітарного університету]. – Рівне: РДГУ, 2002. – Вип.7.– С. 111-118.
11.	Борейко Г.Д. Про витоки вищих навчальних закладів культури / Г.Д. Борейко // Культура України: зб. наук. праць. – Х.: ХДАК, 2005. – Вип. 15. – С. 92-100.
12.	Борейко Г.Д. Творчий вклад Г.М. Катанаш в розвиток музичної культури Рівненщини / Г.Д. Борейко // Наукові записки Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка та Національної музичної академії України ім. П. Чайковського. (Серія “Мистецтвознавство”). – Тернопіль-Київ, – № 1 (20). – 2009. – С. 125-129.
13.	Борейко Г.Д. Фестивальний рух Рівненщини: досвід для сьогодення / Г.Д. Борейко // Вісник Луганського національного університету імені Тараса Шевченка. – Луганськ: ДЗ “ЛНУ імені Тараса Шевченка”. – 2010. – № 6 (193). – Ч. ІІ. – С. 128-136.
14.	Борейко Г.Д. Становлення та трансформація вищих навчальних закладів культури / Г.Д. Борейко // Мистецька освіта в Україні: традиції, сучасність, перспективи. Зб. тез за матеріалами ІІІ Всеук. наук.-практ. конференції. – Луганськ: Віртуальна реальність, 2005. – С. 50-52.

Анотація

Борейко Г.Д. Культурне життя Рівненщини у 50–60 роки ХХ століття: тенденції та особливості розвитку. – Рукопис.
Дисертація на здобуття наукового ступеня кандидата історичних наук за спеціальністю 26.00.01 – теорія та історія культури. – Рівненський державний гуманітарний університет. – Рівне, 2010.
Дисертація присвячена висвітленню культурного життя Рівненщини у 50–60 роки ХХ століття. У роботі проаналізовано стан вивчення проблеми, використано значну кількість наукових та архівних джерел, частину з яких введено до наукового обігу вперше. Досліджено особливості та тенденції культурного життя області, проаналізовано стан і характерні риси театрального, музичного й образотворчого мистецтва, своєрідність їх функціонування в умовах розвитку культури регіону у першій половині ХХ століття та в період “хрущовської відлиги”, виявлено кращих представників інтелігенції області та визначено їх внесок у розвиток культурного життя Рівненщини.
Доведено, що ідеологічне потепління у 50–60-х роках ХХ століття у ставленні керівництва Радянського Союзу до розвитку культурного середовища республік сприяло сплеску народної творчості на західноукраїнських землях, зокрема на території Рівненської області.
У роботі висвітлено найбільш поширені форми залучення населення до самодіяльної творчості – фестивалі, конкурси, огляди, виставки до різних ювілейних дат, проведення яких дозволило збільшити кількість самодіяльних аматорських колективів та долучити до музичної й культурно-просвітницької діяльності на селі кращих працівників культури області.
Ключові слова: культурне життя, “хрущовська відлига”, культурно-мистецькі процеси, творчі колективи.

Аннотация

Борейко Г.Д. Культурная жизнь Ровенщины 50–60 годов ХХ века: тенденции и особенности развития. – Рукопись.
Диссертация на соискание ученой степени кандидата исторических наук по специальности 26.00.01 – теория и история культуры. – Ровенский государственный гуманитарный университет. – Ровно, 2010.
Диссертация посвящена рассмотрению культурной жизни Ровенщины в 50–60 годы ХХ века. Исследованы особенности и тенденции культурной жизни, проанализировано состояние театрального, музыкального и изобразительного искусства, своеобразность их функционирования в условиях культуры региона первой половины ХХ века и в период “хрущевской оттепели”, выявлены лучшие представители интеллигенции области и их вклад в развитие культурной жизни Ровненщины.
Доказано, что идеологическое потепление в 50–60 годы ХХ столетия в отношении руководства Советского Союза к развитию культурной среды республик стимулировало всплеск народного творчества на западноукраинских землях, в частности на территории Ровенской области.
В диссертации подчеркнуто, что вовлечению населения в самодеятельное творчество содействовали фестивали, которые начали внедрять с 1955 года и которые проходили в шесть туров. Отмечено, что проведение этих мероприятий увеличило количество самодеятельных любительских коллективов и вовлекло в музыкальную и культурно-просветительную деятельность на селе лучших работников культуры области. Доказано, что коллективы даже в условиях советского контроля много внимания уделяли использованию творческих достижений украинских классиков и музыкальной обработке народных произведений, которые служили сохранению национальной самоидентификации Полесья и украинского народа, привлечению к украинской тематике молодых композиторов и поэтов.
Особое развитие в исследуемый период на территории области получило хоровое искусство. В области организовано значительное количество районных и сельских хоровых коллективов, семь из которых в обозначенный период получили звание “Народный”; они объединили сотни местных жителей. Развитию хорового искусства в области способствовало улучшение материальной базы коллективов и привлечение к руководству ими лучших местных мастеров. Указанные коллективы вели активный поиск и привлекали в свой репертуар забытые народные песни и песни украинских поэтов, популяризировали их во время выступления на сцене.
Проведенный анализ дает возможность определить вклад в культурную практику области композиторов-любителей, творчество подавляющего большинства которых концентрировалось преимущественно на песенном жанре, поскольку композиторы использовали песню как наиболее понятное для населения средство массовой культуры.
В работе показано, что для подготовки специалистов, способных организовывать и обслуживать музыкальные коллективы в области, были созданы музыкальные школы и студии, к работе в которых были привлечены высококвалифицированные специалисты из других областей Украины и республик Советского Союза. Несмотря на то, что они воспитывались в условиях советской идеологии, вместе с местными самодеятельными композиторами осуществили весомый вклад в развитие музыкальной деятельности на территории области.
Выявлено, что вопреки контролю советской власти лучшие художники вместе с написанием музыки к песням на местную тематику создавали музыкальные произведения к текстам на слова Т. Шевченко, Леси Украинки, а также крупные формы для оркестров, тем самим обогащая духовную жизнь украинского народа. Произведения местных композиторов популяризировались в кружках художественной самодеятельности, лучшие из которых вышли за пределы области и звучали как в самодеятельных, так и в профессиональных коллективах Украины.
Общий подъем культурного творчества на территории Ровенской области, обусловленный уменьшением административного давления советского режима на народных художников в 50–60-е годы ХХ столетия, стимулировал развитие на территории региона изобразительного и декоративно-прикладного искусства. В этот период увеличилось количество народных художников, которые занимались ткачеством, вышиванием, резьбой, гончарством, лепкой, графикой, живописью и другими видами искусств.
Проанализировано значение выставочной работы, которая дала возможность широким массам увидеть лучшие образцы изобразительного и декоративно-прикладного искусства. Вместе с тем это дало возможность привлечь к творческой работе новых народных художников, открыть новые образцы призабытых художественных произведений, возродить традиции характерные для жителей Полесья и украинского народа в целом.
Ключевые слова: культура, культурная жизнь, “хрущевская оттепель”, художественная самодеятельность, творческие коллективы.

Summary

Boreyko H. D. Cultural of life Rivne region in 50–60’s of XX century: tendencies and specialities of development. – Manuscript.
Dissertation for candidate degree in History sciences in speciality 26.00.01 – Theory and History of Culture. – Rivne State university of Humanities. – Rivne, 2010.
Dissertation deals with enlightening of Rivne region cultural life in 50–60’s of XX century. Within the dissertation the state of problem researching is analyzed, many published and archival sources are used, main part of which is used in scientifical circulation for the first time. The peculiarities and tendencies of region cultural life are researched, the state and tendencies of region cultural life are researched, the state and features of theatrical, musical and imitative art, specialities of their functioning in the conditions of cultural development in the first half at XX century and during the period of “Khrushchev’s Thaw”; the best representatives of region intelligentsia, their contribution cultural life of Rivne region are discovered.
Atis proved that ideological softening in 50–60’s of XX century of Soviet Union supervision treatment towards development of republics cultural environment contributed to splashing of folk art within Western Ukraine territories, in particular on Rivne region territories.
The mostly spread forms of involving population into folk activity-festivals, competitions, anniversary performances, which contributed to increasing of amateur associations and helped to involve info musical and cultural activity in the villages the best culture workers of region are enlighted in the work.
Key words: cultural life, “Khushchev’s Jhaw”, art amateur performances, art associations.
Размещено на Allbest.ru